Traducerea și adaptarea: SHAKTI & LOVENDAL E-mail: red_roxana84@yahoo.com E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com
Vii sau nu ?
Casa De Lângă Lac
- Bună ziua, mă scuzați.. - Un moment.
- Completează asta și așteaptă acolo. - Nu, eu sunt dr. Forster.
Mi s-a spus să mă prezint aici.
Te vei ocupa de 22 de pacienți de pe acest palier.
22 ?
E o dimineață liniștită. Dacă ai probleme, sună-mă pe pager,
dar să nu-ți faci un obicei. Studenții te vor ajuta cu hârtiile.
Ce caută aici ? Am cerut un RMN... imediat.
- Transportul durează 4 ore. - În 4 ore poate muri.
Nu mai contează.
Dr. Forrester, RMN la dreapta, apoi de două ori la stânga, liftul până la 2,
vezi indicatoarele și apoi te întorci aici înapoi.
Dr. Kly... !
- Mă duceți undeva ? - Eu așa sper, domnule.
- Cum vă simțiți astăzi ? - Voi supraviețui ?
Da. Bineînțeles.
Alex ! Am făcut faimoasa mea plăcintă de spanac.
Nu pot !
E foarte frig. Să nu cumva să te îmbolnăvești, OK ?
Eu nu mă îmbolnăvesc niciodată.
Deci... Am auzit că ai cumpărat o casă și se pare că sunt ultima care află.
- Credeam că ți-am spus. - Așteaptă.
Unde ?
În afara orașului, în zona lacului.
Pe mal ? Acolo nu sunt case. Așteaptă !
E chestia aia pe mulți piloni și.. aaa..
- Ești bine ? - Da.
Ai înnebunit ? De ce ai cumpărat casa aia, Alex ?
E din sticlă, n-ai pic de intimitate.
- Mona. - Ce ?
Ia-ți niște cizme.
Durează până te obișnuiești. Sunt Madhvi.
Kate Forster. Bună.
Ești la etajul greșit. Unde ți-ai făcut rezidențiatul ?
La un spital comunitar din North Shore.
Dragă noule proprietar, Bine ai venit în noua ta casă.
Ca fost proprietar, îți doresc să te simți la fel de bine aici,
așa cum m-am simțit și eu.
Am anunțat schimbarea adresei și la poștă dar știi ce aiureală poate fi..
așa că te rog să-mi trimiți orice scrisoare care vine pe numele meu...
Ți-aș fi recunoscătoare.
Noua mea adresă e notată mai jos. Mulțumesc anticipat.
P.S.
Îmi pare rău pentru urmele de labe
de la intrare, erau acolo când m-am mutat. La fel și cutia din mansardă.
Urme de labe ? Despre ce naiba vorbește ?
Bună, fetițo.
Trebuie să repar lumina.
Și să cumpăr mâncare pentru câini.
Și pentru oameni.
Hei.
Hei !
Hei ! Vino aici !
15 de grade Celsius de ziua Sf. Valentin.
Nu poate fi Chicago.
La televizor au spus că e vorba de încălzirea globală.
Ghețarii încep să se topească. Apa acoperă Terra.
Slavă Domnului că nu vom mai trăi ca s-o vedem și pe asta.
Crimă și Pedeapsă.
- Ce-i asta ? - Nimic. E de-a tatălui tău.
- Dostoievski ? - Da.
E vorba despre un tip care îi taie gâtul unei bătrâne cu un topor.
Și până acum, umblă aiurea plin de remușcări.
- Chestia asta e bună. - Da ?
Da. Foarte bună.
La ce te gândești ?
La nimic.
Când a murit tatăl tău, a fost greu. Încă mai este.
Păstrând cărțile lui, îl simt cumva lângă mine.
Știind că a răsfoit și el aceleași pagini
și a citit aceleași rânduri.
O ambulanță pe Daily Plaza ! Un om a fost lovit de un autobuz.
Treceți pe trotuar ! Pe trotuar !
Sunteți bine, domnule ?
Treceți pe trotuar ! Treceți pe trotuar !
Trebuie să săpați fundația la numărul 17, astăzi.
- Știu că ești mai nou pe aici, băiete. - Poftim ?
Nu pot termina numărul 17 decât săptămâna viitoare.
Haide, nu trebuie să mă aburești și știi asta foarte bine.
Ia-i pe Clemmens și Rodriguez de pe acoperișuri.
Jorge poate conduce excavatorul pe care nu-l folosim.
Și îi ai și pe ăia 4 sau 5 care stau degeaba să se ocupe de numărul 10.
Paulie, Carlos, Frank, Danny și pe ăla..
- Rafael. - Rafael.
- Haide ! - OK.
Hei !
- Bună. - Bună.
Am auzit de ce s-a întâmplat în Daily Plaza.
Mi s-a spus că te-ai străduit mult cu bărbatul acela.
Da... m-am luptat din răsputeri.
Kate, am să-ți spun ce le spun tuturor doctorilor tineri,
sperând că mă vor asculta.
Ai o zi liberă ? Du-te cât mai departe de locul ăsta.
Du-te undeva unde te simți împăcată.
Dragă d-ră Forster,
Am primit scrisoarea ta și mă tem că s-a creat o neînțelegere.
Din câte știu eu, casa de pe lac e vacantă de mai mulți ani.
Poate scrisoarea era destinată casei Sandburg, din josul lacului.
Am spus că nimeni n-a locuit acolo de câțiva ani,
dar sunt curios de urmele de labe.
Dragă domnule Wyler. Cunosc foarte bine casa Sandburg și vă asigur că..
n-am locuit niciodată acolo.
Sunt de modă veche dar nu cred că o "cabană" ar trebui să aibă 6000 mp2
Deci... Să mai încerc o dată. Am locuit în casa de pe lac.
Apoi m-am mutat și acum locuiesc la 1620 North Racine, în Chicago.
V-aș fi recunoscătoare dacă ați redirecționa corespondența
spre noua mea adresă.
Aaa... și apropo... suntem în 2006.
Așa a fost tot anul, întrebați pe cine doriți.
2006 ! Ce vrea să zică cu 2006 ?
Dumnezeule !
- Bună dimineața, domnule Wyler. - Bună dimineața, domnule Wyler.
- Bună dimineața ! - Bună dimineața !
Domnule Wyler.
Domnule...
Ei bine, este evident că m-am inspirat pentru metafora...
E vorba de două ore !
- La ce te referi ? - La sadic, aspru, aspru.
- E un bătrân aspru. - Cred că dramatizezi cam mult.
Unde te duci ?
Nu pot să cred că mai funcționează.
Da.
- Arăți ca naiba. - Și eu ți-am dus dorul.
Nu-l lua în seamă.
- Case pe Riviera. - Glumești !
Nu pot să cred. Mă întorc după 4 ani și uite cu ce mă aleg.
Ce e ?
Fratele meu crede că e Frank Lloyd ăla.
Eii haide..
Tata te ține sechestrat ca să-i construiești fabrica.
N-ai construit nici măcar o cabină telefonică
ori o cușcă de hamsteri.
Ciudat că spui asta, am o cușcă de hamsteri, creație proprie.
- Prefabricată, fără fundație. Ce spui ? - Vezi ? Despre asta vorbesc.
Tu ești un vizionar.
- Și că veni vorba, mi-am luat o casă. - Unde ?
- Pe un lac. - O casă pe lac ? Chiar că devii cineva.
E o dărăpănătură. E părăsită de ani de zile.
A, deci ai cumpărat o casă abandonată, bântuită... da, e un motiv bun ca să
vinzi tot, să pleci și să te alături unui grup amărât de constructori.
- Fii atent. Am și un câine. - Ai un câine ?
A apărut la casă. Din senin.
- Ce facem aici ? - Trebuie să expediez o scrisoare.
Aici ar trebui să fie. 1620 North Racine.
Nu-i nimic aici.
Ne întâlnim cu cineva ? Locuiește cineva pe aici ?
1620 N. RACINE, APARTAMENTE DE LUX ÎN CONSTRUCȚIE.
Da... așa am crezut.
Să sunăm la ușă ?
Stimată domnișoară Forster.
Am fost la 1620 North Racine. Și nu există.
E doar un șantier în lucru
Din poze arată bine, dar abia peste 18 luni.
Ce-mi scapă ? Poate ai scris o adresă greșită...
pentru că și data ai scris-o greșit.
Dacă vrei să-ți fac jocul,
dacă ești într-adevăr în anul 2004,
atunci...
fie cum spui tu.
Îți amintești ziua aia ?
Tu nu erai fericită.
Îți amintești ?
Știu.
OK, corespondentul meu misterios, am înțeles.
Dacă într-adevăr ești acolo unde tu crezi că ești...
vei avea nevoie de asta.
Va cade o ninsoare de primăvară și toată lumea se îmbolnăvește.
Așa că... multă odihnă și multe lichide.
Sfatul medicului.
Da, bine.
Da, vino la tata.
Oare este posibil așa ceva ?
De ce nu ?
Jackie !
Jack !
Haide, Jack, hai fetițo !
Jack !
Știu că e imposibil, nu e posibil, dar se întâmplă.
Bine.
Unde sunt ?
Casa de pe lac.
După cum vezi și eu sunt la casa de pe lac și m-am cam săturat de jocul ăsta.
Și am să plec. Pa ! Mulțumesc ! Paaa !
Poate ar trebui să ne cunoaștem cum se cuvine.
Sunt medic iar scopul meu este să vindec bolnavii.
Sau măcar încerc să o fac.
Sunt arhitect, îmi place să construiesc.
Și chiar dacă actualul proiect nu e cel ideal,
îmi permite să fiu aici, în locul ăsta...
Și asta mi-e de ajuns.
Dar spune-mi ceva. Dacă tu lucrezi acum la un spital din Chicago,
unde ai fost înainte... în timpul meu ?
Acum 2 ani, în timpul tău, făceam medicină internă în Madison.
Spune-mi despre viitor. Cum e în anul 2006 ?
Mă tem că lumea nu s-a schimbat prea mult.
Bine, că ne îmbrăcăm cu toții în costume metalice
și conducem mașini zburătoare și...
Nimeni nu mai vorbește pentru că ne putem citi gândurile.
Dar adevărul e, omule din trecut, că nu s-au schimbat prea multe în 2006.
Și vorbind de trecut, m-am gândit la urmele de labe.
Cum e posibil ?
Ei bine... Cred că avem același câine.
Aa, da ? Cum e al tău ?
Conform veterinarului, al meu are 8 ani, în timpul meu.
6 în timpul tău.
E slabă, are niște ochi triști. Sforăie și doarme ca un om.
Nu știu de ce, dar îi spun Jack.
Salut, Jack !
Bună.
Ce faci ? Ar fi trebuit să dormi.
- Se va căsători cu el ? - Tu ce crezi ?
Nu știu. E cam bătrân.
Nu-i chiar așa bătrân.
Ultimul iubit al mamei era chel. Era de treabă.
Dar mama nu s-a căsătorit cu el.
A presimțit ceva rău. Asta spune ea.
Poate asta ar trebui să facă și doamna aia. Să se aștepte la ceva rău.
Poate.
Dar dacă nu-i atentă, își va petrece toată viața așteptând.
Îmi pare rău că n-am mai ajuns pe la cutia poștală în ultima vreme.
A fost o săptămână lungă cu multe ture de noapte.
Îmi pare bine să aud de tine. Credeam că m-ai părăsit.
Trebuie să știi că ești unica mea legătură cu viitorul.
Cum de nu vorbim despre lucrurile care ne plac ?
Mm... ia să vedem. Să-i citesc clasicii lui Jack.
- Cine e preferatul ei ? - Dostoievski.
Preferatul meu e acest oraș. Ziua, când lumina e atât de clară...
încât pot atinge fiecare detaliu,
fiecare cărămidă și fereastră din clădirile pe care le iubesc.
Haide, plimbă-te cu mine. Sâmbăta asta. Am să-ți arăt.
Ești nebun.
- De ce te deranjezi atât pentru mine ? - Nu-i nici un deranj !
Aici e vară.
- OK, e rândul tău. Lucruri preferate. - De unde să încep ? OK.
Când miros florile înainte să le văd.
Când începe să plouă tocmai când s-a terminat picnicul.
Și... îmi place cum miros labele lui Jack.
N-ai uitat cumva să-l pomenești pe soțul tău ?
Oh, desigur că îmi iubesc soțul.
Și el e doctor. Medic estetician.
- Pentru mici animale de fermă. - Bun. Și eu sunt căsătorit.
Am 8 copiii și nici unul nu seamănă cu mine. Asta mă îngrijorează Kate.
Și pe mine m-ar îngrijora.
- Sunt singur. - Și eu la fel.
Uau... uau... numărul 27 !
E o bijuterie. Tata îmi spunea că ea e bunica tuturor caselor din oraș.
Mă lua la plimbare așa cum te iau și eu acum.
- Alex. - Kate ?
Aș fi vrut să ne plimbăm împreună.
Kate, sunt aici cu tine. Mulțumesc pentru frumoasa sâmbătă împreună. Alex.
Împreună.
Ce crezi ?
- Pare un băiat drăguț - Pare un băiat drăguț. Altceva ?
- Are o caligrafie minunată ! - Mamă.
Uită-te la datele de pe scrisori. Datele !
Ah, vrei să zici de chestia cu timpul. E doar un detaliu.
Doar un detaliu ?
În legătură cu acea zi...
nu era un moment bun, eram foarte grăbit.
Desigur.
- Ai niște piese frumoase aici. - Da..
Muzica e bună. Muzica ajută.
După cum a spus Nietzsche, viața fără muzică nu ar avea sens.
Cred că ți-am mai spus-o. Toarnă-ți un pahar.
Ai învățat să apreciezi un vin bun până acum ?
Normal.
Va trebui să-ți ierți tatăl pentru curiozitate dar...
Unde naiba ai fost în toți acești ani ?
Am crezut că vremea imaturității a trecut.
- Scuze. Ce-ai spus ? - Poftim ?
Poți să urci dacă vrei.
- La ce lucrezi ? - Ah, doar îmi... aminteam una alta.
Nu-i o treabă ușoară, crede-mă.
Nici prea interesant, în cazul meu.
Tatăl tău își scrie memoriile.
- Apărem și noi în ele ? - Tu ce crezi ? Ați vrea asta ?
Dar tu ?
Desigur. Faceți parte din viața tatălui vostru.
De ce vorbești cu mine la persoana a treia ?
Pentru că scriu despre mine, cred. De ce ? Nu-ți convine ?
M-am gândit că..
ți-ar plăcea astea.
- Ce-s astea ? Ceva la care ai lucrat ? - Nu, sunt ale tale.
Din casa pe care tocmai am cumpărat-o.
De pe lac.
A da, am auzit.
Au zis că un amărât de constructor de apartamente a pus mâna pe ea.
Ei haide, fă-i pe plac lui taică-tu ! Nu știi de glumă ? Pentru Dumnezeu !
Haide ! Spune-mi !
Pe unde ai fost ? Chiar vreau să știu.
Încercam să uit de tine.
Sau să te iert.
Ai reușit ?
Nu.
Anunță-mă dacă ai nevoie de ajutor la amintiri.
O da, am s-o fac !
- Gata ? - Gata.
Mențineți tensiunea.
Are puls. Încet.
Tare lungi zilele astea.
Am lucrat 30 de ore fără oprire.
De câte ori am un moment de respiro, realizez cât de mult m-am izolat.
Crede-mă că devii puțin disperat.
Asta ? OK.
Uite. O mutare bună. Bravo !
Bravo.
Nu că m-aș plânge, îmi place ceea ce fac.
Și plimbarea noastră prin Chicago m-a făcut să-i văd frumusețea.
Dar inima mea tânjește după casa de pe lac.
Și după copacii de acolo.
Mi-e tare dor de copacii aceia.
Nu-ți face griji, Kate.
Vom fi împreună în timp, chiar dacă suntem despărțiți...
voi găsi o cale de a fi aproape de tine,
și de-a avea grijă de tine.
Nu, nu, nu ! Katherina !
Ia asta. Ar trebui să mănânci mai mult.
Ești prea slabă. Mai ții minte cum mâncai când erai mititică ?
Da, da îmi amintesc. Acum spune-mi dacă v-ați scris sau nu.
- Dacă i-am scris tatălui tău ? - Nu, lui Clark Gable. Da ! Tatei.
Eu...
- Ce este mamă ? - Înainte de tatăl tău...
Da...
A fost...
băiatul ăsta.
- L-ai iubit ? - Da.
Și de ce nu te-ai căsătorit cu el ?
Ca să îmi poți pune întrebarea asta într-o zi.
Arată mai mică.
Când a construit-o ?
Tu nu erai născut, iar eu aveam 8 ani.
Hosewitz sau Frank Lloyd Wright.
Știi că tata a jucat cărți cu amândoi.
- Mi te alături ? - OK.
Nu știu să înot.
Ar fi trebuit să fie o scară până la mal.
O verandă acoperită.
Aici ești ca într-o cutie.
O cutie de sticlă prin care vezi tot ce te-nconjoară.
Și nici nu poți atinge ceva.. nu ai nici o legătură cu ce te înconjoară.
Nu știu... a plantat arțarul acela care crește în mijlocul casei.
Pentru conținut.
Pentru conținut și control.
Casa asta e destinată proprietății și nu legăturilor.
Adică, e frumoasă. Te atrage.
Dar... e incompletă.
Vorbește despre dânsul.
Tata a știut să construiescă o casă, nu un cămin.
Dar știi ceva ? Cred că vrea ca noi să facem ceea ce el n-a putut.
Dar afirmând asta, ar însemna să spunem că...
a lăsat-o neterminată. Că putea face mai mult.
Și asta îl chinuie.
Îți amintești să fi fost aici cu mama ?
Îmi amintesc că s-a străduit mult ca lucrurile să meargă bine aici.
Cu noi... Cu el...
Dar ce spui de firma "Visionary Vanguard" ?
Ce să fie cu ea ?
Haide ! Nu poți spune că ești fericit construind căsuțe pentru turiști.
- Nimeni n-o să te admire pentru asta. - Să mă admire ?
Da ! "Visionary Vanguard" !
- Ăsta era idealul tău. - Nu pot. Dar poți păstra numele.
- Nu, haide. Trebuie să fim amândoi. - Henry, îmi pare rău, nu pot.
- Eu... - Ce ?
- Am alte planuri. - Ai o iubită ?
Mm... nu... nu...
- Ce-a fost asta ? Ai ezitat. - Nu, n-am ezitat.
Hai omule, n-am timp de așa ceva.
Ce treabă are timpul cu așa ceva ?
Vei spune că sunt nebun.
Dragă, domnule Wyler.
Ești dispus să joci un joc cu mine ?
Acum doi ani, în aceiași zi luam trenul 145 spre Madison
în stația Riverside și am uitat ceva acolo.
Era un cadou pentru tatăl meu.
Dacă îl găsești, poți să-l pui te rog în cutia poștală ?
Ar însemna mult.
A ta, Kate.
Ultima strigare pentru trenul 145 către Madison !
Toată lumea în vagoane !
Te voi suna.
PERSUASIUNE... de Jane Austen
Kate, am găsit-o. E la mine.
Într-o zi ți-o voi da, crede-mă.
Știu cât de importantă e pentru tine.
Poate că nu-ți amintești, dar ne-am văzut.
Cel puțin eu te-am văzut.
Nu mi-ai spus niciodată cât de frumoasă ești.
Poate ai văzut pe altcineva.
În anul acela am avut o coafură oribilă.
Păr lung, șaten, ochi blânzi și plini de mirare.
Bine. M-ai văzut.
Dar eu tot nu știu cum arăți.
Bine. De ce nu ne întâlnim în viitor să-mi spui ce crezi ?
OK, de ce nu mă suni pe 10 iulie 2006, la...
21:05 ?
Alo ?
- Kate ? - Da.
Sunt Morgan.
- Morgan. - Da, sunt aici la Chicago.
Am venit pentru o întâlnire care s-a anulat și m-am gândit să te sun.
- Nu. - Nici eu, tocmai mi-am dat seama...
că mor de foame. Putem mânca ceva aici.
- Bine. - Da ?
- Arată destul de bine, nu ? - Nu, Morgan, ăsta e...
Ai încredere în mine.
Un moment, vă rog.
- Am dori o masă pentru doi. - Numele dumneavoastră ?
- A... nu avem rezervare. - Îmi pare rău domnule, dar...
- Suntem ocupați până în octombrie. - Octombrie ?
O să vă sun eu.
- A mers bine. - Nu-i mare lucru.
Ei haide, termino. E cel mai bun local din oraș și nimeni nu mănâncă aici.
- Nu-i vorba de asta. - Dar atunci ?
Nu m-am comportat cum trebuie.
- Nu cred că merită. - Ai spus că nu-i mare lucru.
Am spus că bem o cafea, iar o cafea poate duce la o cină iar o cină la...
La ce ?
Recunosc că uneori mă cam las dus de val...
Te cam lași ? Morgan, te lași dus de val prea mult uneori..
Ne întâlneam de o săptămână și deja planuiseși tot viitorul nostru.
Eu îmi făceam rezidențiatul, tu erai cu afacerile imobiliare,
la sfârșit de săptămână veneam la tine acasă
și tu chemai tot orașul să mă cunoască.
Da și dacă îmi amintesc bine, te-ai împrietenit foarte repede cu cineva.
- Cu cine ? - Știi cu cine. Cu un tip.
- Care tip ? - Cel cu care te-am prins sărutându-te !
Nu mă sărutam cu el. Ce ? Suntem la liceu acum ?
Atunci ce-a fost ?
Un sărut ! A fost doar un sărut cu un tip oarecare..
Sunt ani de zile... știi ce ?
Domnilor !
Unitatea 381 de pe proprietatea Riviera...
este terminată.
Felicitări !
Bună treabă !
- Una e gata... - Mai sunt 44.
Nu suntem speriați de întârziere, suntem doar... alarmați.
Va ieși bine. Băieții își cunosc meseria.
Ne-ar mai trebui un excavator și apa... la numărul 14.
- Taci ! - Poftim ?
- Mă dezamăgești. - De ce ?
Pentru că tu ar trebui să deții controlul aici.
- Credeam că îl dețin. - Păi n-ai observat astea.
Nu-ți amintești că mi-ai spus să-mi cumpăr !
Da, da.
Uau ! Nu mă gândeam chiar la așa ceva dar..
Îți plac ?
- Îmi plac. - Cred că ar trebui să ieșim împreună.
În seara asta. Dacă nu..
Așteaptă-mă, Alex !
Jack !
- E al tău ? - Da. Scuze. Mersi.
Vino aici, Jack.
Ce-a fost în capul tău, fetițo ? Ce-a fost ?
- Niciodată n-a mai fugit așa. - Trebuie supravegheați.
- Cum îl cheamă ? - E o cățea. Jack.
Jack. Potrivit nume pentru o cățea.
Ar trebui să iau unul pentru iubita mea. Îi plac câinii foarte mult.
- Ne-am mai întâlnit cumva ? - Nu, nu cred.
- Morgan Price. - Alex Wyler.
- Ai nevoie de ajutor cu asta ? - Da. Locuiești aici ?
De câteva luni. Am o casă pe lac.
- Pe lac ? Chiar ? - Alex !
- Slavă Domnului, ai găsit-o. - Da. Mona...
- Morgan. Morgan... - Bună !
- Bună. - Bună.
- Îmi pare bine de cunoștință. - La fel.
Frumoase ghete.
Ascultați ce... Nu cred că voi bea totul de unul singur.
Voi invita diseară cîțiva prieteni pentru o petrecere.
Voi doi sunteți bine veniți.
Hei, Alex...
Aceasta este cartea mea de vizită.
Și eu caut un loc care să fie lângă lac.
OK.
Prietenei mele Kate, nu i-a plăcut niciodată locul acesta.
I-am promis că voi căuta ceva nou, atunci când își termină casa din Madison.
Așa că, în cazul în care auzi ceva...
- Desigur. Ea e doctoriță ? - Da.
Alex !
- Bucuros de cunoștință, Morgan. - La fel.
Hei Morgan, la ce oră e petrecerea aceea ?
La ora 8. E ziua lui Kate.
E ziua lui Kate.
Haide, Jack !
- Bună. - Bună.
- Să vă servesc cu ceva ? - Cu un pahar cu apă vă rog.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
În concordanță cu normele sociale cele mai acceptate,
o persoană nu ar trebui să bea singură după ora 10,
numai dacă are o scuză bună. Care e scuza ta ?
Doamne, nu ai nici o scuză.
Eu am.
Fata mea cea mică a plecat la colegiu în această dimineață.
Marie.
O vezi cum se bălăcește în scutece într-o zi
apoi altă dată cum se urcă în mașină îndreptându-se spre California.
Sper doar că o să se descurce.
Nu cumva... medicina ?
Hei ! Ce mai faci ? Îmi pare bine să te văd.
Vreau să faci cunoștință cu niște prieteni de-ai mei.
Alex, Morgan, Suzan, Johnny...
Haideți să luăm ceva de băut. Haideți. Barul e aici.
Barul se află aici. Haideți.
Hei, aceasta este Marjorie.
De ce n-ai spus că azi e ziua ta de naștere ?
Am fi pregătit un tort pentru tine sau ceva de genul acesta.
Timpul a trecut repede. Nu-mi place să fac o mare chestie din asta.
Ești foarte ocupată cu lucrul...
Nu-i nimic rău în asta.
Dar câteodată te întrebi ce altceva mai ai în viață în afară de muncă.
Familie ? Iubit ?
Am avut... Odată... Îl chema Morgan.
Morgan... Morgan... Ce nume sexy...
Surpriză !
La mulți ani, Kate !
- Ea este Kate. - Cred că am făcut cunoștință.
Aceștia sunt Alex și Mona.
Ei ne vor ajuta să găsim o casă lângă lac.
Nu-i așa ?
Ai mâncat din tort ?
Oricum... asta am făcut...
Și acum sunt fericită și acesta a fost lucrul corect de făcut.
Deci... întotdeauna scrii ?
Nu am putut să nu remarc faptul că
de fiecare dată când ești liberă de la spital, scrii câte ceva.
Există cineva...
E un fel de relație la distanță.
Cum v-ați întâlnit ?
- Încă nu ne-am întâlnit. - Ce ?
- Știi... povestea vieții mele. - Cred că glumești.
Am ținut totul la distanță... Pe fiecare.
Bărbatul care era chiar lângă mine,
ce vroia să se căsătorească cu mine... l-am respins, am fugit de el.
Între timp, singurul bărbat pe care nu l-am întâlnit niciodată...
Lui... doresc să-i ofer inima mea.
- Cred că ți-a trimis niște scrisori... - Da...
Desigur.
Dumnezeule... se află în închisoare, nu-i așa ?
Nu.
Ești una din femeile acelea, nu-i așa ?
Nu... Este un tip de lângă lac. E arhitect.
Dumnezeule.
La mulți ani.
Mulțumesc.
- Sper să ai parte de un an bun. - Mulțumesc.
Sunt Alex... tipul cu casa de pe lac.
Da. Ce mai faci ?
Pot ?
Deci... Ne vei căuta un loc lângă lac, nu ?
- Să sperăm... Dacă pot. - Ești agent imobiliar ?
Nu... Eu doar am o casă pe lac.
E mișto ?
Da, îmi place. O voi închiria după ce mă voi muta.
Chiar așa ?
Kate..
Ai...
Ai citit romanul "Persuasiune" ?
Ce ?
- Scris de Jane Austen. - Știu cine l-a scris.
E cartea mea favorită.
De ce... de ce îmi spui de acest roman ? De ce ai adus aminte de el ?
Un prieten de-al meu mi l-a oferit recent...
și mă întrebam despre ce e vorba în roman.
E minunat.
- Da. - Da.
Este despre... așteptare.
Este vorba despre două persoane care se cunosc, aproape se îndrăgostesc,
dar... pentru că nu e timpul potrivit, trebuie să se despartă.
Peste câțiva ani, ei se întâlnesc din nou și își acordă o șansă...
și nu se știe dacă n-a trecut prea mult timp...
Au așteptat prea mult...
Și... era prea târziu ca relația lor să meargă.
- Și de ce ți-a plăcut ? - Nu știu.
Adică, nu mă înțelege greșit. Vreau să spun că e frumos...
- Nu... E groaznic. - E groaznic. E groaznic.
E groaznic.
- Este... - Da. Este groaznic.
Este o întrebare personală, dar...
Ai trecut... vreodată... prin ceva similar ?
Eu ? Nu.
Când... aveam 16 ani...
Eram total îndrăgostită după un tip.
Cânta la chitară... și...
Am fugit de acasă și m-am mutat în San Francisco pentru a trăi cu el.
M-a convins că am o voce minunată.
Visam să devin cântăreață.
Îmi place San Francisco.
El a fost prima mea iubire.
Probabil și singura.
Cred că a fost un tip minunat.
Eu... Nu știu...
Poate că a fost, dar n-a durat prea mult timp pentru a afla.
Adevărul e că... nici măcar nu mai țin minte cum arăta.
- Serios ? - Da...
E păcat.
Tata... tatăl meu a apărut, de fapt...
Da, a venit...
Avea probleme... și mi-a spus să mă întorc în Chicago.
Era bolnav... el...
Visul lui era ca eu să devin doctoriță.
Și, în cele de urmă, a devenit și visul meu.
Avea dreptate.
Mă simt bine că pot ajuta oameni.
Apoi el a murit.
Kate...
Ce ?
Eu...
Tu... ?
- Eu am... - Ce ?
Cunoști acest cântec ?
Da.
Cânți ?
Nu. Nimeni nu dorește să mă audă cântând.
Nu ai vrea să mă auzi cântând.
Eu... Nu am vrut... știi...
Da...
Dar pot dansa.
Așa trebuie să fie...
Așa trebuie să fie pentru îndrăgostiți...
Nu ar trebui să fie singuri...
Nu-i așa de bine când ești singur...
Așa că vino la mine...
Căci acum putem fi ceea ce ne doream...
Te iubesc... și-acum îmi dau seama...
Că așa trebuie să fie...
Așa trebuie să fie...
Așa trebuie să fie pentru îndrăgostiți...
Nu ar trebui să fie singuri...
Nu-i așa de bine când ești singur...
Sunt foarte sigur...
Că nu mi s-a mai întâmplat așa ceva înainte...
Te-am întâlnit... și acum sunt sigur...
Că nu mi s-a mai întâmplat așa ceva înainte...
Nu mi s-a mai întâmplat așa ceva înainte...
Kate !
Hei... Alex era...
Alex îmi povestea despre... casa de pe lac.
- Sună minunat. - Excelent.
Alex... e târziu.
Da... Da...
- Noapte bună. - Noapte bună.
Tu erai.
De ce n-ai spus nimic ?
Ai fi gândit că eram nebun, beat, sau ambele.</i ?
Da, dar... îmi plăcea de tine. Trebuia să spui ceva.
Cum ? Nu când erai cu prietenul tău.
Știi ce ? Scuze după scuze. Ești un laș.
Nu sunt laș.
Chiar așa ? Dar ce e cu prietena ta ?
Ce ? Ți-am spus deja că nu e prietena mea.
Nici el nu e prietenul meu.
Chiar așa ? Atunci cum îl vezi ? Ca pe fratele tău ?
Aaa... facem glume de-acum. Ai mâncat vreun clovn la micul dejun de dimineață ?
Minunat. Prima noastră ceartă.
Ai putea să scrii un cântec despre asta și să te duci să-l cânți în San Francisco.
Ce ?
Alo ?
Bună, Henry.
Ce ?
- Bună. - Bună ziua.
Îl caut pe tatăl meu. Nu știu în ce rezervă se află. Simon Wyler ?
- Domnul Wyler. Arhitectul ? - Da.
Sunt Anna Klyczynski. Eu am grijă de tatăl dvs.
Ce s-a întâmplat ? Cum se simte ?
Este bine. A avut un atac de cord. Din fericire, nu a fost puternic.
Semnele vitale sunt bune și situația sa este stabilă.
Dar necesită o operație.
A fost de acord să o efectuăm mâine.
Îmi pare bine să te văd că nu ești atât de afectat.
Nu era nevoie să vii... Sunt foarte bine.
Ai avut un atac de cord, tată.
Nu a fost decât o simplă criză, pentru Dumnezeu !
Nimic mai mult.
Aș vrea să vezi totul din perspectiva aceasta.
Să știi că mă aflu aici în caz că ai nevoie de ceva.
Cafea.
Ce ?
M-ai auzit.
Cafea.
E ceva ce nu ți-am spus niciodată, Kate.
Tatăl meu a construit casa de pe lac... adică cu propriile mâini.
Era cu mult timp în urmă, înainte să devină... faimos,
când încă mai avea o familie și o adora pe mama mea.
Numele ei era Mary... și casa aceea a fost un dar pentru ea.
Ea era inteligentă și veselă.
Ea ar fi putut face orice, dar...
a ales să aibă grijă de mine și de fratele meu,
ajutându-l să-și facă o carieră.
Cu cât avea mai mult succes, cu atât mai greu îi era să trăim împreună.
Până la urmă... ea nu a mai putut trăi cu el. Ea... l-a părăsit.
Dar într-un an de zile, ea s-a îmbolnăvit.
Din păcate, ea nu a reușit niciodată să încerce să nu-l mai iubească.
El nu a fost la înmormântarea ei.
Când l-am întrebat de ce nu s-a dus...
Haide, Alex. Ce-a spus el ?
Mi-a spus că ea era moartă pentru el din momentul în care a plecat din casă.
Și apoi mi-a spus că a câștigat premiul "Arhitectul anului".
Sper că mă apreciezi. A trebuit să trec pe lângă 3 asistente și un doctor.
Iisuse. E fierbinte.
- Nu e decafeinizată, nu ? - Așa ar trebui, dar nu e.
Nu e rea. Mulțumesc... fiule.
Cu plăcere.
Unde este fratele tău ?
I-am spus să se ducă... nu se simțea prea bine.
Știi... e îngrijorat.
Da... mă tem că e la fel ca mama voastră.
- Întotdeauna se îngrijora prea mult. - La ce te uiți ?
O da... aruncă o privire. E o propunere pentru... un muzeu.
- Unde se află ? - Într-un loc nou.
Îmi plac aleile... și cum cad luminile.
Din ce materiale ?
Granit, aluminiu.
Panourile albe se aseamănă cu cele ale lui Meyer,
dar culoarea interioară ale geamurilor din față e diferită.
Nu e ceva nou... dar e îngrijit și bine realizat. Îmi place.
Când ai fost ultima dată în Barcelona ?
În urmă cu cîțiva ani, cu tine, mama și Henry.
Ți-amintești când ai vizitat "Casa de la Caridad" ?
Locul de primire al celor fără adăpost.
Așa este. Ai adus aminte de Meyer.
Un muzeu din Barcelona se află aproape de "Casa de la Caridad".
Folosesc aceeași lumină.
Meyer a proiectat o serie de luminătoare,
pentru a captura lumina și a o direcționa înăuntru,
cu scopul de a pune în valoare arta din interior.
Dar... în mod indirect. Și asta era ceva important, pentru că
lumina aceea putea perfecționa sau strica arta din interior...
Dar tu știi asta, mic ticălos ce ești.
De ce crezi că ar trebuie să fie construit ?
- Nu am nici o idee. - Dar ai spus că ți-a plăcut.
- Din punct de vedere conceptual. - Ei, haide...
Tu știi, precum și eu știu, că lumina din Barcelona e diferită
față de lumina din Tokyo.
Și lumina din Tokyo e diferită față de cea din Praga.
O adevărată construcție măreață e cea care rezistă în timp.
Niciodată nu își neglijează mediul ambiant.
Un arhitect serios va trebui să țină cont de asta.
El știe că dacă își dorește ambianță, trebuie să se sfătuiască cu natura.
Trebuie... să fie atras de lumină.
Întotdeauna de lumină... întotdeauna.
Certificat de deces... SIMON WYLER
Numele doctorului... ANNA KLYCZYNSKI
Am o urgență. Ține-mi locul. Te rog !
Alo ?
- Domnul Wyler ? - Da.
Sunt doctorul Klyczynski de la Spitalul municipal din Chicago.
Mi-e teamă că am niște vești rele pentru dumneavoastră.
Îmi pare atât de rău, Alex.
Aș vrea într-un fel să fiu acolo cu tine.
Să stăm împreună și să ne uităm la lac, în lumină,
din casa pe care tatăl tău a construit-o.
Aș putea să fiu o mângâiere pentru tine, așa cum ai fost și tu pentru mine.
Și să-ți spun că totul va fi bine.
Dacă aș putea face un singur lucru astăzi...
de aici... un lucru mic și simplu din viitor...
Sper că asta e totul...
Nu va fi publicat pentru câțiva ani, dar...
Nu cred că ar trebui să aștepți atât de mult.
SIMON WYLER - "Opera vieții"
Sper că te va ajuta să înțelegi cât de mult ai fost iubit.
Simon Wyler, împreună cu fiul său, Alex, la proiectul casei de pe lac.
Alege un loc și eu voi fi acolo. Promit asta. Mâine... ce zici ?
Dar Alex, nu va exista nici un "mâine" pentru tine. Va trebui să aștepți...
Știu, nu-mi pasă. Voi aștepta !
Ești sigur ?
Sunt. Niciodată în viața mea nu am fost atât de sigur.
- Bine. Atunci ne vedem în 2 ani. - Ne vedem mâine.
Kate... unde ți-ar place să mergi ?
În Camare.
Și oare când vom lua cina împreună ?
- Doi ani, începând de mâine. - Doi ani, începând de mâine ?
- Da. - Doi ani ?
Începând de mâine.
- Bună. - Bună.
- Numele ? - Forster.
- Puteți să-mi spuneți numele ? - Wyler.
Sau "Wyller", nu sunt sigură.
- Cred că o să vă putem servi, domnule. - Minunat.
Wyler... Wyler...
Vine imediat și chelnerul.
Bună seară, domnișoară.
Din partea casei.
- Mulțumesc. - Mult succes.
Încă un pahar pentru doamna ?
Nu ai fost acolo. Nu ai venit.
Nu înțeleg... Cred că s-a întâmplat ceva. Îmi pare rău.
La mine e vorba de doi ani, Kate. Putem încerca din nou.
Nu, nu Alex. E prea târziu.
S-a întâmplat deja... N-a mers.
Nu renunța la mine, Kate.
Dar ce zici de "Persuasiune" ?
Tu ai spus că ei au așteptat, s-au întâlnit din nou...
și și-au mai dat o șansă.
Viața nu este ca o carte, Alex.
Se poate sfârși într-o clipită.
Luam masa cu mama mea la "Daily Plaza"...
Și un om a fost omorât chiar în fața mea.
A murit în brațele mele.
Și m-am gândit: "Nu se poate sfârși chiar așa de Sf. Valentin".
Și m-am gândit cum toate persoanele care îl iubeau, îl așteptau acasă...
Și nu-l vor mai vedea niciodată...
Și apoi m-am gândit... "Și dacă nu-l aștepta nimeni ?"
Dacă își trăia viața singur și nimeni nu-l aștepta ?
Așa că m-am dus la casa de lângă lac ca să caut un răspuns.
Și te-am găsit pe tine... și m-am lăsat pierdută...
Pierdută în această frumoasă fantezie, unde timpul se oprește.
Dar nu e ceva real, Alex.
Trebuie să învăț să trăiesc viața pe care eu o am.
Te rog să nu-mi mai scrii.
Să nu încerci să mă găsești.
Lasă-mă să te las în pace.
Alo ?
Îmi cer scuze, dar nu te pot auzi.
Așteaptă...
Alo ?
Bună.
De cât timp te afli aici ?
Mă aflu într-un bar cu niște prieteni.
Ce mă bucur că ți-am auzit vocea.
Am fost surprinsă că m-am bucurat că ți-am auzit vocea.
- Cum a fost la întâlnire ? - A fost bine.
- Serios ? - Da... Am obținut slujba.
- Vorbești serios ? - Da.
Felicitări !
Companie telefonică.
Consilier... slujbă bine plătită.
Și e și aici... în Chicago.
Ei bine... sunt vești minunate.
Ce ?
Hei Jack ! Jack !
Faci ceva în weekend-ul acesta ?
Nu ți-a fost dor puțin de mine ?
Doar puțin, nu prea mult.
Am înțeles. Da...
Kate... te voi suna înapoi imediat, OK ?
Încă dorești să închiriezi casa de lângă lac ?
Asta își dorește Kate.
De unde naiba știi tu ce își dorește Kate ?
Ai încredere în mine.
Nu ești "tu".
Ce crezi ?
Ai o fixație... știi ?
De ce tot continui să copii casa de pe lac și nu faci ceva original ?
Pentru că e casa ei.
Vorbești despre fata... din viitor...
Kate.
Tot îi mai scrii lui Kate ?
Nu.
De ce nu ?
Ea m-a rugat.
De ce ?
Din cauza timpului...
Ei haide... e un lucru bun. Știi... ai nevoie de o femeie reală.
Ascultă-mă... Ascultă-mă !
Cât timp a durat, ea a fost pentru mine mult mai reală decât... alte lucruri.
A fost mai reală pentru mine decât orice lucru ce l-am cunoscut vreodată.
Am văzut-o... am sărutat-o...
Am iubit-o.
Și acum nu mai e.
Nu mai e...
Poți să închizi televizorul ?
PERSUASIUNE... de Jane Austen
Nu pot exista două suflete...
cu gusturi atât de asemănătoare...
cu sentimente atât de armonioase...
5, 4, 3, 2, 1...
La mulți ani !
Intră.
- Bună. - Bună.
Ce crezi ?
- Pentru asta mi-am întrerupt eu masa ? - Știu că mai e de lucru.
Mai e de lucru ? Parcă pare de la demolări.
Am găsit un arhitect specializat în renovări.
Am stabilit mâine o întâlnire cu el.
E groaznic...
Haide... Nu putem sta în apartamentul meu. Suntem acolo de mai bine de 1 an.
Vreau să progresez.
- E o firmă nouă. - Nouă... dar fără experiență ?
Nu. Nouă dar mai ieftină.
A, da.
Bună, doamna doctor Forster.
Va veni imediat.
Apropo... La mulți ani !
Dumnezeule, Kate... nu ți-am luat nimic.
Îmi pare rău... am fost atât de ocupat...
Ce-i asta ?
Încălzirea globală.
Dr. Forster ?
Îmi cer scuze...
- Bună ! Îmi pare bine să te văd iarăși. - Și eu la fel.
- Morgan. - Bună Morgan. Sunt Vanessa.
Primul lucru pe care îl vedeți este despre ceea ce vorbim...
Curtea interioară.
Avem de-a face cu ferestre și structuri metalice...
Vrei să luăm o bere după orele de servici ?
Îmi cer scuze, dar nu pot. Mă duc cu Vanessa de Sf. Valentin.
Ia stai puțin...
Mai spune o dată.
Astăzi este Sf. Valentin. Mă duc cu Vanessa, prietena mea...
Șampanie, stridii, ciocolată...
- Ce zi e astăzi ? - 14 februarie.
- 14 februarie 2006 ? - Da.
- Mulțumesc tare mult. - Cu plăcere.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Mulțumesc încă o dată. Totul e absolut minunat.
Mulțumesc.
Ce ?
Kate... trebuie să mă întorc la servici.
Cine a făcut acest desen ?
Fratele meu... de fapt.
Cine e fratele său ?
Alex Wyler.
Îl cunoașteți ?
Da...
Da... Îl cunosc.
Știți... cum aș putea ține legătura cu el ?
Este undeva unde aș putea...
Îmi pare rău...
El...
A murit de fapt în urmă cu doi ani...
A fost un accident...
Unde ?
Kate !
Așteaptă. Oprește-te ! Oprește-te !
Răspunde-mi la naiba !
Ce se întâmplă ?
Kate !
Amintește-ți...
Daily Plaza...
15 grade de Sf. Valentin...
Acesta nu e Chicago.
La televizor s-a vorbit despre încălzirea globală.
Nu-i nimic rău în chestia asta.
E un lucru periculos.
Alex...
Știu de ce nu ai apărut în noaptea aceea...
Tu erai în Daily Plaza în ziua aceea.
Tu erai...
Te rog nu te du.
Doar așteaptă.
Te rog...
Nu mă căuta. Nu încerca să mă găsești.
Te iubesc.
Și mi-a luat tot timpul ca să-ți spun aceasta.
Dar eu te iubesc.
Și dacă încă mai ții la mine...
Așteaptă-mă.
Așteaptă...
Așteaptă doi ani, Alex.
Vino la casa de lângă lac.
Eu mă aflu aici.
Ai așteptat...
Traducerea și adaptarea: SHAKTI & LOVENDAL E-mail: red_roxana84@yahoo.com E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com